Юрченко Любов Іванівна, доктор філософських наук, професор 
Національний університет цивільного захисту України
Старовойтова Ірина Іванівна, кандидат філософських наук, доцент
Одеський національний університет ім. Мєчникова

ВОЛОНТЕРСТВО ЯК ЦІННІСТЬ І СОЦІАЛЬНИЙ ЧИННИК РОЗВИТКУ ГРОМАДЯНСЬКОГО СУСПІЛЬСТВА
Волонтерство виступає не лише проявом цінності і альтруїзму, а й засобом розвитку особистісних якостей, що сприяють зміцненню національної єдності та здатності суспільства до опору в умовах соціально-політичних криз. 
Кризові події засвідчили, що українське суспільство здатне до самоорганізації, виявляє готовність до безкорисливої діяльності, ініціює нові ідеї та втілює їх у конкретні дії. Аналіз наукових і публіцистичних джерел свідчить, що волонтерська діяльність сприяє розвитку емоційно-чуттєвої сфери особистості, формує систему цінностей, розширює світогляд, забезпечує можливості для творчого самовираження, активної громадянської позиції та особистісного зростання.
Будь-яка волонтерська ініціатива ґрунтується на принципах доброти, щедрості, милосердя й небайдужості — тих чеснотах, які здавна спонукали людину до благодійності.
Волонтерські організації мають важливе економічне значення, адже їх діяльність сприяє загальному зростанню економічних показників, зменшенню державних витрат.
Згідно із Законом України «Про волонтерську діяльність», волонтерство визначається як форма благодійної діяльності, що може здійснюватися індивідуально або колективно на основі добровільного вибору. Волонтери реалізують спільні цілі свого об’єднання, сприяють покращенню соціальних умов і створенню «соціального капіталу». Водночас формується і власний соціальний капітал волонтера — моральні цінності, досвід, навички, нові соціальні зв’язки.
Волонтерська діяльність корисна як для тих, хто отримує допомогу, так і для тих, хто її надає. Вона позитивно впливає на рівень життєвого задоволення, самооцінку, фізичне й психічне здоров’я, а також сприяє набуттю нових професійних умінь і соціальних контактів.
Сьогодні існує значна кількість організацій, орієнтованих на допомогу молоді. Оскільки така діяльність потребує усвідомленості та відповідної підготовки, перспективним є розвиток різних форм молодіжного волонтерства, зокрема ситуативного (участь у короткострокових проєктах, що потребують спеціальних навичок); регулярного (довготривала співпраця волонтера з організацією); специфічного (виконання завдань, що потребують професійної компетентності); молодіжного (залучення молоді для допомоги своїм одноліткам).
Волонтерські організації функціонують завдяки людському ресурсу — добровольцям, готовим безоплатно виконувати суспільно значущу роботу. Проте некомерційні структури часто стикаються з браком кадрів і високою плинністю волонтерів, що ускладнює ефективність їх діяльності.
Вирішення цієї проблеми полягає у вихованні гуманістичних цінностей, моральної зрілості та національної єдності. Людина без чітких життєвих орієнтирів не здатна ефективно виконувати навіть прості завдання, тим більше — брати участь у безкорисливій діяльності. Натомість система сенсожиттєвих цінностей формує внутрішню мотивацію до волонтерства й забезпечує духовну стійкість суспільства. Лідери волонтерського руху повинні підтримувати й розвивати ці цінності серед усіх учасників процесу.
В Україні, як і у світовій практиці, волонтерський рух має широку суспільну підтримку й законодавче підґрунтя. Завдяки численним проєктам надано значну допомогу тим, хто її потребує. Волонтерство сприяє не лише становленню особистості та організацій, але й трансформує громадянську свідомість, формує національну ідентичність, покращує соціально-економічну ситуацію та якість життя в державі.